Je známe, že láskou svetoznámeho maliara Mednyánszkeho bol Bálint Kurdi, lodník z Vácu, s ktorým sa umelec zoznámil v roku 1881 vo viedenských kasárňach a volal ho Nyuli. Kurdi zomrel v roku 1906 na zápal pľúc. Umelec za ním smútil a smrť tohto mladíka umocnil melancholický tón v jeho tvorbe. Ako pripomína SNG, o živote výnimočného výtvarníka (1852 – 1919) máme vďaka jeho rozsiahlym zachovaným denníkom pomerne dobrú predstavu. Otázka jeho súkromia nebola zatiaľ dôsledne spracovaná, ale vieme, že ho priťahovali muži. Dokonca je niekedy známa aj identita viacerých jeho partnerov a okolnosti ich vzťahov.
![Ladislav Mednyánszky: Večerná nálada](https://ipravda.sk/res/2010/06/28/thumbs/38979-ladislav-mednyanszky-vecerna-nalada-stvorec.jpg)
Maľoval aj miloval mužov
Obraz vo výklade (pre vysoké teploty ho od pondelka museli nahradiť reprodukciou) nielen približuje portrétne majstrovstvo Mednyánszkeho, ale aj jeho obľúbený motív, ktorým boli mladí muži. Galéria vhodne našla príležitosť Dúhového PRIDU, aby pripomenula aj túto stránku jeho osobnosti a situáciu v spoločnosti. "V čase umelcovho života ešte neexistoval termín gej (výraz homosexuál zaviedol až v druhej polovici 19. storočia uhorský publicista Károly Kertbeny, neskôr sa toto označenie rozšírilo do západnej Európy) ani žiadne organizované hnutie za práva gejov a lesieb. Homosexuálny akt bol trestný.
Možno povedať, že maliar žil aktívnym partnerským životom. Z veľkej časti však bol odkázaný na krátkodobé styky a časté cestovanie v permanentnej snahe zatajiť svoju orientáciu. Jeho citový život bol poznačený tragédiami, z nich najväčšou bolo predčasné úmrtie jeho životnej lásky Bálinta Kurdiho, a napätím medzi prirodzenými potrebami a ideálom duchovného, odtelesneného života, ktorý umelec vyznával."
![Ladislav Mednyánszky](https://ipravda.sk/res/2022/05/06/thumbs/mednansky-ladislav-mednyanszky-clanokW.jpg)
SNG zdôrazňuje, že sexuálna orientácia umelca či umelkyne by určite nemala byť jediným interpretačným rámcom ich diel; zároveň je však namieste, aby sme ju brali do úvahy. V Mednyánszkeho prípade historičky umenia Csilla Markója i Katarína Beňová už dávnejšie poodhalili jeho tvorbu aj z tohto uhla. Ladislav Mednyánszky nemaľoval často ženy, skôr ho inšpirovala príroda a muži – nápadne krásni, mocní, mladí. Takéto jeho diela môžeme obdivovať v zbierkach viacerých galérií. Mimochodom, aj v nedávno premiérovanej hre divadla Astorka Posledná barónka o Mednyánszkeho neteri Margite Czóbelovej sa vyskytuje tento motív. Mednyánszky je na javisku so svojím modelom, ktorého nielen obdivuje, ale sa s ním aj rozpráva – jeho vzťahy boli hlbšie, nielen založené na telesnosti. Ľudia, ktorých umelec maľovali, boli väčšinou z chudobných vrstiev – sedliaci, kočiši, rybári či tuláci, ktorých poznal z okolia Strážok alebo ich stretol na niektorej z početných ciest.
![Ladislav Mednyánszky: Večerná nálada](https://ipravda.sk/res/2010/06/28/thumbs/38979-ladislav-mednyanszky-vecerna-nalada-stvorec.jpg)
Zo zámku až medzi tulákov
Ako píše Csilla Markója, dynamický prechod medzi kastami a triedami – zo zámku až medzi tulákov – má opäť vzťah s Mednyánszkeho homosexualitou, pretože medzi mužmi z chudobných vrstiev často nachádzal svojich milencov. Markója tak koriguje dovtedajší názor, že maliarov záujem o tulákov bol výlučne výrazom súcitu a kritiky sociálnych pomerov. „Z denníkov aj iných dobových svedectiev vieme, že Mednyánszky mal krehké zdravie, často spomínal rôzne ťažkosti a ako aristokrat vychovávaný „vo vatičke“ obdivoval nespútanú vitalitu ľudí z nižších vrstiev. Považoval ich za silných v protiklade k vlastnej slabosti a „animálnych“ v protiklade k vlastnej melanchólii. Silu a animálnosť vnímal umelec ako vrcholne pozitívne vlastnosti, synonymá prirodzeného, jednoduchého, šťastného prežívania, ktoré jemu nebolo dopriate,“ konštatuje Katarína Beňová.